Egyedül voltam! Egyedül és egyedül is akartam maradni, örökre. Még a WC-re is egyedül mentem, a képregény értetlenül toporzékolt a kisasztalon. Dagit az utóbbi napokban alig láttam. A macskák felsőbbrendűségének teljes tudatában, undorodva tért ki emberszabású eltartója kintól remegő jaj-hullámai elől. Senki sem volt, aki megértett volna, aki együtt érzett volna velem. Anyámék csak legyintettek, futó kaland, lesz majd másik. De nem, ilyen, soha többé. Ez volt életem első, igazi, nagy érzelme, mely életet adott, s végül kegyetlenül ledarált mint egy hamburgerhúst.